Pentru vizualizarea in conditii optime a forumului ortodox, proOrtodoxia, va recomandam Google Chrome care poate fi descarcat de aici.
Ultimele subiecte
Calendar Crestin-Ortodox
Căutare
Statistici
Avem 210 membri înregistratiCel mai nou utilizator înregistrat este: Peter peter
Membrii nostri au postat un numar de 634 mesaje în 360 subiecte
Sf Fotie cel Mare despre Filioque
2 participan?i
:: Catolicism
Pagina 1 din 1
Sf Fotie cel Mare despre Filioque
Invataturile Sf Fotie impotriva susținătorilor Vechii Rome; despre faptul că Duhul Sfânt purcede numai de la Tatăl și nu de la Tatăl și de la Fiul
1. Dacă Duhul este simplu, dar purcede de la Tatăl și de la Fiul, trebuie neapărat să admitem că ei sunt o singură persoană. Astfel este reintrodusă o confuzie sabeliană a persoanelor, sau mai bine zis, semi-sabeliană.
2. Dacă Duhul purcede de la Tatăl și de la Fiul, El va fi dublu sau compus. Dacă Duhul Sfânt este raportat la Două Origini, la Două Principii, ce devine atunci Monarhia, atât de mult cântată, a Sfintei Treimi?
3. Dacă Tatăl Îl purcede pe Duhul și Fiul Îl purcede de asemenea, Tatăl va fi o Cauză a Duhului, în același timp apropiată și îndepărtată, datorită acestei purcederi și de la Fiul.
4. Dacă purcederea Duhului Sfânt de la Tatăl este desăvârșită, purcederea de la Fiul va fi superfluă.
5. Dacă purcederea Duhului de la Fiul este aceeași cu purcederea de la Tatăl, atributul personal al purcederii Le va fi comun. Dar cum devine un atribut personal, comun?
Dacă cele două purcederi sunt opuse, nu se vor distruge una pe alta, pentru că cele aflate în opoziție se distrug totdeauna una pe alta?
În sfârșit, dacă ele sunt diferite, o „primă parte” a Duhului va fi purces într-un fel și o „a doua parte”, în alt fel, iar El va fi atunci „compus” din părți inegale.
6. Pentru că Fiul și Duhul izvorăsc dintr-o singură Cauză, adică Tatăl, și dacă Fiul, la rândul Său, este Izvorul Duhului, atunci trebuie ca și Duhul să fie Izvorul Fiului. Pentru că Tatăl Îi „proiectează” cu aceeași cinste, și pe Unul și pe Celălalt.
7. Dacă Fiul are în comun cu Tatăl, purcederea Duhului Sfânt, atunci Duhul Sfânt participă El Însuși la această purcedere. Într-adevăr, tot ceea ce Tatăl are în comun cu Fiul, are în comun și cu Duhul Sfânt. La fel, Duhul va fi în același timp și Cauză și Cauzat, ceea ce este mai monstruos decât toată mitologia păgână.
8. Dacă Fiul purcede și El, dar Duhul nu are puterea de a purcede, Duhul va avea mai puțină putere decât Fiul, și recădem în demența lui Macedonie.
9. Ei invocă în apărarea lor, autoritatea lui Ambrozie, care ar fi enunțat pe Filioque în cartea sa „Despre Duhul Sfânt”, apoi pe cea a lui Ieronim și a lui Augustin.
Putem răspunde următoarele: ori pnevmatomahii au făcut interpolări în operele lor; ori acești Sfinți Părinți s-au exprimat astfel pentru a-și menaja ascultătorii, așa cum a făcut Sfântul Vasile cel Mare, când a ținut sub tăcere, pentru un timp, teologia Prea Sfântului Duh; sau pur și simplu, oameni fiind, au părăsit într-o anumită întâmplare, calea cea dreaptă, după cum s-a întâmplat multora dintre cei mai mari, printre care îi putem aminti pe: Dionisie de Alexandria, Metodie de Patara, Pierios, Pamfil, Teognost, Irineu de Lyon, și ucenicul său, Hipolit. Noi nu acceptăm unele dintre afirmațiile lor, deși îi cinstim pe ei.
10. Acești trei Sfinți Părinți – Ambrozie, Ieronim și Augustin – au afirmat pe Filioque, după cum spun cei din Roma. Dar episcopii celor Șapte Sinoade n-au suflat despre aceasta nici un cuvânt. Dar toate aceste Sfinte Sinoade succesive au stabilit Definiția credinței noastre, iar papii, lumini ale Bisericii de la Roma, și-au adus, fără rezerve, aprobarea și sprijinul față de hotărârile acestor Sfinte Sinoade. Mai mult, ei au stabilit că nu se poate adăuga sau retrage nici o dogmă din Simbolul de Credință, și că cel care ar îndrăzni să facă o asemenea faptă, să fie cu totul dat afară din Biserică.
11. Totuși, dumnezeiescul Grigorie Dialogul, care a înflorit în grădina Bisericii la puțin timp după Sinodul al VI-lea ecumenic, a învățat, în operele sale în latină, teologia purcederii Duhului Sfânt numai de la Tatăl. Zaharia care, o sută șaizeci și cinci de ani mai târziu, a tradus Dialogurile în grecește, dă acest text: „Duhul Mângâietor iese de la Tatăl și rămâne în Fiul”: această dogmă o cunoșteau de la Înaintemergătorul, care a văzut pe „Duhul pogorându-Se sub formă de porumbel și rămânând deasupra Lui” (In. 1,32).
12. Leon și Benoit, alți episcopi celebri de la Roma, mai târziu, au enunțat o hotărâre, de a se citi Crezul în grecește la Sfânta Liturghie, la Roma și în toate celelalte Biserici care depindeau de ea, pentru a evita ca sărăcia limbii vorbite curent, să fie cuiva prilej de neînțelegere și de hulă.
Același Leon, deschizând vistieria Bisericii Apostolice din Roma, a luat de acolo două scuturi care fuseseră așezate odată cu obiectele sfinte, și care aveau înscrise, cu litere grecești și în limba greacă, o versiune a Crezului ortodox. Și a dat ca să fie citite în prezența întregului popor roman.
Să adăugăm faptul că, până în timpul cuviosului Serghie, Patriarhul Constantinopolului, episcopii din Roma, din primele momente ale pontificatului lor, trimiteau tuturor Scaunelor Patriarhale, scrisori conținând mărturisiri de credință, ce conțineau și Simbolul de credință absolut intact.
13. Dar de ce să perorăm atât de mult? Fiul și Stăpânul învață, în mistagogia Sa, că Duhul purcede de la Tatăl; și marele Pavel, pe de altă parte, ne aduce la cunoștință că: „În ce ne privește, dacă un înger din cer ar vesti o altă Evanghelie decât cea pe care v-am propovăduit-o vouă, să fie anatema!” În acest caz, nu trebuie să fii nebun pentru a merge să cauți alt Doctor?
Alt fragment din aceiași operă extras din Manuscrisul de la Viena (Gr. Theol. 40).
9a. David a zis: „Și cu Duhul gurii Sale”, învățând astfel că Duhul purcede numai de la Tatăl, pentru că cuvintele „gurii Sale” fac trimitere la Tatăl, și nu la Fiul. Astfel, el a năruit mai înainte blasfemia celor care susțin blasfemia purcederii filioquiste a Duhului.
10a. În cea mai mare parte din cazuri, termenul „purcedere” nu semnifică nimic altceva decât faptul de a ieși, ca în acest pasaj din Psalmi: „Ieșea (purcedea) afară și chiar acolo grăia” ( Ps. 40,6 ). Totuși, în ce privește purcederea Duhului Sfânt de la Tatăl, acest termen nu înseamnă pur și simplu „a ieși”, în mod accidental și contingent, ci faptul de a „proveni” de la Tatăl, prin fire și prin esență. Purcederea indică modul de existență și arată realitatea substanțială a Duhului Sfânt.
De fapt, Duhul Sfânt nu există, ca Fiul, prin Naștere; ci într-un fel care Îi este propriu: prin Purcedere. Căci este propriu Fiului să Se nască din Tatăl după fire; și este propriu Duhului Sfânt să purceadă din Tatăl, după fire.
Și numai astfel Se disting Unul de Celălalt, vreau să spun, prin atributul existențial („propriété existentielle”), pentru că sunt, de altfel, Unul: Unul, după esență și după fire, Unul, după putere și după vrednicie, și, într-un cuvânt, Unul, pentru toate celelalte lucruri, atât împreună cu Tatăl, cât și Fiul cu Duhul.
Deci cum spuneți voi că Duhul Sfânt purcede și de la Fiul (Filioque)?
A. Dacă purcede de la Fiul ca de la Cauza Sa, atunci, sunt două cauze și două principii, Tatăl și Fiul. Și Cel pe Care Îl cinstim nu mai este o Monarhie, ci mai degrabă o Diarhie. Și este inutil să mai subliniez toate incongruențele care urmează din afirmația aceasta.
B. Dacă El purcede într-un alt fel, adică, poate, în virtutea unei conexiuni reciproce, pentru că Persoanele Treimice Se conțin Una pe Alta, și, pentru a spune pe scurt, dacă El purcede ca și cum ar fi trimis de Fiul – căci așa cum Tatăl Îl trimite pe Fiul, așa și Fiul Îl trimite pe Duhul. După cuvântul Domnului: „Când va veni Mângâietorul pe care Îl voi trimite la voi de la Tatăl, Duhul Adevărului care de la Tatăl purcede, Acela va mărturisi despre Mine” – dacă în acest sens spuneți că Duhul Sfânt purcede și de la Fiul, ei bine, gândirea voastră e sănătoasă și întemeiată, dar păcătuiți totuși într-o altă privință.
Mai înainte de toate, pentru că ați modificat cu această adăugire, Expunerea Credinței, Crezul stabilit în mod definitiv și acceptat de cele Șapte Sfinte Sinoade ecumenice, și sunteți singurii care ați acționat astfel.
Ce-a de-a doua greșeală a voastră este modul în care îl întrebuințați aici pe „și”; căci acest cuvânt, această conjuncție, cum se numește în mod obișnuit, lasă să se înțeleagă că purcederea de la Tatăl și purcederea de la Fiul sunt pe același plan, în timp ce voi dați un sens diferit purcederii de la Fiul, așa cum am văzut.
Dar nu este de ajuns să ai numai pentru tine o gândire ortodoxă, ci trebuie să nici nu smintești pe aproapele. Dacă cel ce smintește numai un singur frate este vrednic, după Evanghelie, de o pedeapsă înfricoșătoare, ce pedeapsă va fi deci îndeajuns de mare, pentru cei care au smintit pe toată lumea?
11a. Auzind că Dumnezeu Fiul a spus despre Duhul Sfânt: „El purcede de la Tatăl”, și că nu S-a mulțumit să o spună numai o singură dată, și de două ori în același verset (In. 15,26), de ce n-a spus, deci, atunci: „Și de la Mine”?
Ce răspund ei acestui argument? Că Domnul vorbea cu smerenie, ca Om. Putem să le arătăm însă că se înșală. Căci, în mod sigur, nu ca Om a spus Hristos: „pe Care Îl voi trimite la voi”, ci ca Dumnezeu. Omul, cu adevărat, nu Îl trimite pe Dumnezeu; dar Duhul Sfânt este Dumnezeu.
Domnul a repetat de două ori cuvintele „de la Tatăl”, pentru a confirma acest lucru și pentru a închide gura celor care ar spune că Duhul purcede „și de la Fiul” (Filioque).
1. Dacă Duhul este simplu, dar purcede de la Tatăl și de la Fiul, trebuie neapărat să admitem că ei sunt o singură persoană. Astfel este reintrodusă o confuzie sabeliană a persoanelor, sau mai bine zis, semi-sabeliană.
2. Dacă Duhul purcede de la Tatăl și de la Fiul, El va fi dublu sau compus. Dacă Duhul Sfânt este raportat la Două Origini, la Două Principii, ce devine atunci Monarhia, atât de mult cântată, a Sfintei Treimi?
3. Dacă Tatăl Îl purcede pe Duhul și Fiul Îl purcede de asemenea, Tatăl va fi o Cauză a Duhului, în același timp apropiată și îndepărtată, datorită acestei purcederi și de la Fiul.
4. Dacă purcederea Duhului Sfânt de la Tatăl este desăvârșită, purcederea de la Fiul va fi superfluă.
5. Dacă purcederea Duhului de la Fiul este aceeași cu purcederea de la Tatăl, atributul personal al purcederii Le va fi comun. Dar cum devine un atribut personal, comun?
Dacă cele două purcederi sunt opuse, nu se vor distruge una pe alta, pentru că cele aflate în opoziție se distrug totdeauna una pe alta?
În sfârșit, dacă ele sunt diferite, o „primă parte” a Duhului va fi purces într-un fel și o „a doua parte”, în alt fel, iar El va fi atunci „compus” din părți inegale.
6. Pentru că Fiul și Duhul izvorăsc dintr-o singură Cauză, adică Tatăl, și dacă Fiul, la rândul Său, este Izvorul Duhului, atunci trebuie ca și Duhul să fie Izvorul Fiului. Pentru că Tatăl Îi „proiectează” cu aceeași cinste, și pe Unul și pe Celălalt.
7. Dacă Fiul are în comun cu Tatăl, purcederea Duhului Sfânt, atunci Duhul Sfânt participă El Însuși la această purcedere. Într-adevăr, tot ceea ce Tatăl are în comun cu Fiul, are în comun și cu Duhul Sfânt. La fel, Duhul va fi în același timp și Cauză și Cauzat, ceea ce este mai monstruos decât toată mitologia păgână.
8. Dacă Fiul purcede și El, dar Duhul nu are puterea de a purcede, Duhul va avea mai puțină putere decât Fiul, și recădem în demența lui Macedonie.
9. Ei invocă în apărarea lor, autoritatea lui Ambrozie, care ar fi enunțat pe Filioque în cartea sa „Despre Duhul Sfânt”, apoi pe cea a lui Ieronim și a lui Augustin.
Putem răspunde următoarele: ori pnevmatomahii au făcut interpolări în operele lor; ori acești Sfinți Părinți s-au exprimat astfel pentru a-și menaja ascultătorii, așa cum a făcut Sfântul Vasile cel Mare, când a ținut sub tăcere, pentru un timp, teologia Prea Sfântului Duh; sau pur și simplu, oameni fiind, au părăsit într-o anumită întâmplare, calea cea dreaptă, după cum s-a întâmplat multora dintre cei mai mari, printre care îi putem aminti pe: Dionisie de Alexandria, Metodie de Patara, Pierios, Pamfil, Teognost, Irineu de Lyon, și ucenicul său, Hipolit. Noi nu acceptăm unele dintre afirmațiile lor, deși îi cinstim pe ei.
10. Acești trei Sfinți Părinți – Ambrozie, Ieronim și Augustin – au afirmat pe Filioque, după cum spun cei din Roma. Dar episcopii celor Șapte Sinoade n-au suflat despre aceasta nici un cuvânt. Dar toate aceste Sfinte Sinoade succesive au stabilit Definiția credinței noastre, iar papii, lumini ale Bisericii de la Roma, și-au adus, fără rezerve, aprobarea și sprijinul față de hotărârile acestor Sfinte Sinoade. Mai mult, ei au stabilit că nu se poate adăuga sau retrage nici o dogmă din Simbolul de Credință, și că cel care ar îndrăzni să facă o asemenea faptă, să fie cu totul dat afară din Biserică.
11. Totuși, dumnezeiescul Grigorie Dialogul, care a înflorit în grădina Bisericii la puțin timp după Sinodul al VI-lea ecumenic, a învățat, în operele sale în latină, teologia purcederii Duhului Sfânt numai de la Tatăl. Zaharia care, o sută șaizeci și cinci de ani mai târziu, a tradus Dialogurile în grecește, dă acest text: „Duhul Mângâietor iese de la Tatăl și rămâne în Fiul”: această dogmă o cunoșteau de la Înaintemergătorul, care a văzut pe „Duhul pogorându-Se sub formă de porumbel și rămânând deasupra Lui” (In. 1,32).
12. Leon și Benoit, alți episcopi celebri de la Roma, mai târziu, au enunțat o hotărâre, de a se citi Crezul în grecește la Sfânta Liturghie, la Roma și în toate celelalte Biserici care depindeau de ea, pentru a evita ca sărăcia limbii vorbite curent, să fie cuiva prilej de neînțelegere și de hulă.
Același Leon, deschizând vistieria Bisericii Apostolice din Roma, a luat de acolo două scuturi care fuseseră așezate odată cu obiectele sfinte, și care aveau înscrise, cu litere grecești și în limba greacă, o versiune a Crezului ortodox. Și a dat ca să fie citite în prezența întregului popor roman.
Să adăugăm faptul că, până în timpul cuviosului Serghie, Patriarhul Constantinopolului, episcopii din Roma, din primele momente ale pontificatului lor, trimiteau tuturor Scaunelor Patriarhale, scrisori conținând mărturisiri de credință, ce conțineau și Simbolul de credință absolut intact.
13. Dar de ce să perorăm atât de mult? Fiul și Stăpânul învață, în mistagogia Sa, că Duhul purcede de la Tatăl; și marele Pavel, pe de altă parte, ne aduce la cunoștință că: „În ce ne privește, dacă un înger din cer ar vesti o altă Evanghelie decât cea pe care v-am propovăduit-o vouă, să fie anatema!” În acest caz, nu trebuie să fii nebun pentru a merge să cauți alt Doctor?
Alt fragment din aceiași operă extras din Manuscrisul de la Viena (Gr. Theol. 40).
9a. David a zis: „Și cu Duhul gurii Sale”, învățând astfel că Duhul purcede numai de la Tatăl, pentru că cuvintele „gurii Sale” fac trimitere la Tatăl, și nu la Fiul. Astfel, el a năruit mai înainte blasfemia celor care susțin blasfemia purcederii filioquiste a Duhului.
10a. În cea mai mare parte din cazuri, termenul „purcedere” nu semnifică nimic altceva decât faptul de a ieși, ca în acest pasaj din Psalmi: „Ieșea (purcedea) afară și chiar acolo grăia” ( Ps. 40,6 ). Totuși, în ce privește purcederea Duhului Sfânt de la Tatăl, acest termen nu înseamnă pur și simplu „a ieși”, în mod accidental și contingent, ci faptul de a „proveni” de la Tatăl, prin fire și prin esență. Purcederea indică modul de existență și arată realitatea substanțială a Duhului Sfânt.
De fapt, Duhul Sfânt nu există, ca Fiul, prin Naștere; ci într-un fel care Îi este propriu: prin Purcedere. Căci este propriu Fiului să Se nască din Tatăl după fire; și este propriu Duhului Sfânt să purceadă din Tatăl, după fire.
Și numai astfel Se disting Unul de Celălalt, vreau să spun, prin atributul existențial („propriété existentielle”), pentru că sunt, de altfel, Unul: Unul, după esență și după fire, Unul, după putere și după vrednicie, și, într-un cuvânt, Unul, pentru toate celelalte lucruri, atât împreună cu Tatăl, cât și Fiul cu Duhul.
Deci cum spuneți voi că Duhul Sfânt purcede și de la Fiul (Filioque)?
A. Dacă purcede de la Fiul ca de la Cauza Sa, atunci, sunt două cauze și două principii, Tatăl și Fiul. Și Cel pe Care Îl cinstim nu mai este o Monarhie, ci mai degrabă o Diarhie. Și este inutil să mai subliniez toate incongruențele care urmează din afirmația aceasta.
B. Dacă El purcede într-un alt fel, adică, poate, în virtutea unei conexiuni reciproce, pentru că Persoanele Treimice Se conțin Una pe Alta, și, pentru a spune pe scurt, dacă El purcede ca și cum ar fi trimis de Fiul – căci așa cum Tatăl Îl trimite pe Fiul, așa și Fiul Îl trimite pe Duhul. După cuvântul Domnului: „Când va veni Mângâietorul pe care Îl voi trimite la voi de la Tatăl, Duhul Adevărului care de la Tatăl purcede, Acela va mărturisi despre Mine” – dacă în acest sens spuneți că Duhul Sfânt purcede și de la Fiul, ei bine, gândirea voastră e sănătoasă și întemeiată, dar păcătuiți totuși într-o altă privință.
Mai înainte de toate, pentru că ați modificat cu această adăugire, Expunerea Credinței, Crezul stabilit în mod definitiv și acceptat de cele Șapte Sfinte Sinoade ecumenice, și sunteți singurii care ați acționat astfel.
Ce-a de-a doua greșeală a voastră este modul în care îl întrebuințați aici pe „și”; căci acest cuvânt, această conjuncție, cum se numește în mod obișnuit, lasă să se înțeleagă că purcederea de la Tatăl și purcederea de la Fiul sunt pe același plan, în timp ce voi dați un sens diferit purcederii de la Fiul, așa cum am văzut.
Dar nu este de ajuns să ai numai pentru tine o gândire ortodoxă, ci trebuie să nici nu smintești pe aproapele. Dacă cel ce smintește numai un singur frate este vrednic, după Evanghelie, de o pedeapsă înfricoșătoare, ce pedeapsă va fi deci îndeajuns de mare, pentru cei care au smintit pe toată lumea?
11a. Auzind că Dumnezeu Fiul a spus despre Duhul Sfânt: „El purcede de la Tatăl”, și că nu S-a mulțumit să o spună numai o singură dată, și de două ori în același verset (In. 15,26), de ce n-a spus, deci, atunci: „Și de la Mine”?
Ce răspund ei acestui argument? Că Domnul vorbea cu smerenie, ca Om. Putem să le arătăm însă că se înșală. Căci, în mod sigur, nu ca Om a spus Hristos: „pe Care Îl voi trimite la voi”, ci ca Dumnezeu. Omul, cu adevărat, nu Îl trimite pe Dumnezeu; dar Duhul Sfânt este Dumnezeu.
Domnul a repetat de două ori cuvintele „de la Tatăl”, pentru a confirma acest lucru și pentru a închide gura celor care ar spune că Duhul purcede „și de la Fiul” (Filioque).
Re: Sf Fotie cel Mare despre Filioque
Teoria cu purcederea induce eroare in toate situatiile. Azi odata si cu dezvoltarea stiintelor exacte lucrurile sunt mai clare. Asadar sa explicitam.
Filosofico-mecanic (mecanica este o latura a filosofiei).
1. In lumea Lui Dumnezeu nu exista dimensiunea timp (spatiu atemporat) spre deosebire de lumea materiala (la care ne raportam in mod exclusiv majoritatea).
2. Daca nu exista timp problema de tipul cauza-efect (principiul marxist al acuzalitatii) nu are sens (e ca impartirea 0/0). Daca nu exista cauzalitate nu exista nici probleme de tipul intrebare-raspuns (,,eu L-am intrebat intrebarea dar El nu mi-a raspuns raspunsul'' Nichita Stanescu).
3. Cand o sa putem enunta probleme fara principiul cauzalitatii atunci de abia putem spera sa pricepem unele adevaruri absolute. Nu stim nici sa enuntam dar sa rezolvam o problema care nu a fost pusa - aici e cunoasterea nostra in fata Domnului, pe la 0.
DPDV al mecanicii clasice.
1. Galilei (un mare om) a stabilit ca timpul cea de a 5 -a (in timpul sau a -4a) dimensiune a materiei DEFINESTE pozitia (in stationar) sau succesiunea de pozitii irepetabile (traiectorie in miscare). Si in repaus si in miscare succesiunea de pozitii sunt irepetabile si astfel timpul este liniar avand versor ca celelalte dimensiuni liniare.
2. Ce s-ar intampla intr-un spatiu metric fara timp (cu 3 dimensiuni) ? In mod automat pozitia ar fi NEDETERMINATA in orice sistem de referinta. Asadar un Ceva ar putea fi oriune sau nicaieri . Adica in termeni ecleziali Duhul Sfant care este de fapt Isus Cristos in afara timpului. Cine va spune uite-L colo sau uite-L dincolo sa nu-l credeti ! (iata pozitia nedeterminata). Acolo unde se aduna 2-3 in numele meu acolo vin si eu (iata omniprezenta si determinarea existentei in spatiul transcendent al Bisericii). Deci toate realitatile absolute ale Trinitatii sunt acelasi Dumnezeu in spatii diferite dpdv al dimensiunilor.
3. Pt. Cunoastere. Pe langa cele 3 dimensiuni geometrice + 1 dimensiune temporara (doar in SRI (sistemele de referinta inertiale) intrucat la viteze > C (viteza luminii) timpul are doua dimensiuni la randul sau si intram mai mult in ceata) materia (si energia) mai are inca o dimensiune - gravitatia. In total 5. Gravitatia are ca efect curbarea spatiului si a traiectoriilor la orice viteza in SRI-uri. Gravitatia produce atractia catre cantrele de masa si curbarea traiectoriei (o raza de lumina care se misca cu viteza maxima in SRI-uri este curbata de gravitatia produsa de centrele de masa). Astfel spatiile mari (galactice) nu mai pot fi calculate cu modelul euclidian al spatiilor metrice intrucat liniile drepte sunt curbe (noi de fapt vedem distantele catre stelele indepartate pe linii curbe). Diavolii desi nu depind de timp au gravitatie (sunt grei) transced materia insa sunt atrasi de centrele de masa (centrul pamantului etc). De aceea ne rugam pentru raposati ,,sa le fie tarana usoara'' pentru a se desprinde de lumea materiala si a putea intra in rai.
DPDV al mecanicii relativste si al mecanicii cuantice se demonstreaza usor iluzia lumii materiale (faptul ca aceasta nu este decat lumina ordonata in cuante de energie sub numar intreg de lungimi de unda) lucru intuit inca de Platon cu cateva sute de ani inainte de Cristos. Hindusii ii zic ,,maya'' - iluzie. Nichita Stanescu (mare om !, inca nu s-a nascut cineva sa ne poata traduce ce a vrut sa spuna) a zis: ,,priveste-ti mainile si bucura-te ca sunt abstracte''. Adica ne aducem aminte de trup in mod ocazional (cand ne e foame, cand ne dam cu ciocanul in degat etc), in rest suntem altceva decat numai trup.
Filosofico-mecanic (mecanica este o latura a filosofiei).
1. In lumea Lui Dumnezeu nu exista dimensiunea timp (spatiu atemporat) spre deosebire de lumea materiala (la care ne raportam in mod exclusiv majoritatea).
2. Daca nu exista timp problema de tipul cauza-efect (principiul marxist al acuzalitatii) nu are sens (e ca impartirea 0/0). Daca nu exista cauzalitate nu exista nici probleme de tipul intrebare-raspuns (,,eu L-am intrebat intrebarea dar El nu mi-a raspuns raspunsul'' Nichita Stanescu).
3. Cand o sa putem enunta probleme fara principiul cauzalitatii atunci de abia putem spera sa pricepem unele adevaruri absolute. Nu stim nici sa enuntam dar sa rezolvam o problema care nu a fost pusa - aici e cunoasterea nostra in fata Domnului, pe la 0.
DPDV al mecanicii clasice.
1. Galilei (un mare om) a stabilit ca timpul cea de a 5 -a (in timpul sau a -4a) dimensiune a materiei DEFINESTE pozitia (in stationar) sau succesiunea de pozitii irepetabile (traiectorie in miscare). Si in repaus si in miscare succesiunea de pozitii sunt irepetabile si astfel timpul este liniar avand versor ca celelalte dimensiuni liniare.
2. Ce s-ar intampla intr-un spatiu metric fara timp (cu 3 dimensiuni) ? In mod automat pozitia ar fi NEDETERMINATA in orice sistem de referinta. Asadar un Ceva ar putea fi oriune sau nicaieri . Adica in termeni ecleziali Duhul Sfant care este de fapt Isus Cristos in afara timpului. Cine va spune uite-L colo sau uite-L dincolo sa nu-l credeti ! (iata pozitia nedeterminata). Acolo unde se aduna 2-3 in numele meu acolo vin si eu (iata omniprezenta si determinarea existentei in spatiul transcendent al Bisericii). Deci toate realitatile absolute ale Trinitatii sunt acelasi Dumnezeu in spatii diferite dpdv al dimensiunilor.
3. Pt. Cunoastere. Pe langa cele 3 dimensiuni geometrice + 1 dimensiune temporara (doar in SRI (sistemele de referinta inertiale) intrucat la viteze > C (viteza luminii) timpul are doua dimensiuni la randul sau si intram mai mult in ceata) materia (si energia) mai are inca o dimensiune - gravitatia. In total 5. Gravitatia are ca efect curbarea spatiului si a traiectoriilor la orice viteza in SRI-uri. Gravitatia produce atractia catre cantrele de masa si curbarea traiectoriei (o raza de lumina care se misca cu viteza maxima in SRI-uri este curbata de gravitatia produsa de centrele de masa). Astfel spatiile mari (galactice) nu mai pot fi calculate cu modelul euclidian al spatiilor metrice intrucat liniile drepte sunt curbe (noi de fapt vedem distantele catre stelele indepartate pe linii curbe). Diavolii desi nu depind de timp au gravitatie (sunt grei) transced materia insa sunt atrasi de centrele de masa (centrul pamantului etc). De aceea ne rugam pentru raposati ,,sa le fie tarana usoara'' pentru a se desprinde de lumea materiala si a putea intra in rai.
DPDV al mecanicii relativste si al mecanicii cuantice se demonstreaza usor iluzia lumii materiale (faptul ca aceasta nu este decat lumina ordonata in cuante de energie sub numar intreg de lungimi de unda) lucru intuit inca de Platon cu cateva sute de ani inainte de Cristos. Hindusii ii zic ,,maya'' - iluzie. Nichita Stanescu (mare om !, inca nu s-a nascut cineva sa ne poata traduce ce a vrut sa spuna) a zis: ,,priveste-ti mainile si bucura-te ca sunt abstracte''. Adica ne aducem aminte de trup in mod ocazional (cand ne e foame, cand ne dam cu ciocanul in degat etc), in rest suntem altceva decat numai trup.
orlandosorin- incepator
- Numarul mesajelor : 19
Data de inscriere : 26/07/2009
![-](https://2img.net/i/empty.gif)
» Scrisoarea Sf-lui Fotie catre Mitropolitul de Aquileea
» Biserica Sfantul Mare Mucenic Mercurie -Bucuresti
» Despre miere dealbine
» Invataturi din si despre ORTODOXIE !
» Duhovnici romani despre ecumenism
» Biserica Sfantul Mare Mucenic Mercurie -Bucuresti
» Despre miere dealbine
» Invataturi din si despre ORTODOXIE !
» Duhovnici romani despre ecumenism
:: Catolicism
Pagina 1 din 1
Permisiunile acestui forum:
Nu puteti raspunde la subiectele acestui forum
» Clasificarea religiilor
» Intrebare pentru cei din linia intai
» Treptele rugaciunii, vizitarea raiului din viata aceasta
» De ce nu ne putem ruga împreuna cu catolicii
» ECUMENISMUL:origini, esenta, deziderate
» În Duminica Ortodoxiei s-a lansat un nou site
» Icoane Ortodoxe
» Magazin online Handmade TRADITII